Нові коментарі
![](/templates/knigiread/dleimages/noavatar.png)
3 липня 2024 02:48
Щиро вам дякую за увагу до моєї казки з книги казок ''Богданія''. На кожному з двох сайтів, з якого ви могли передрукувати цю казку, у змісті
З Божою правдою - Народні
В лікарні - Пастернак Борис
![В лікарні - Пастернак Борис - Безкоштовні електронні книги на українській мові: читай онлайн та скачуй](/uploads/posts/books/3/5/1/6/v-likarni.jpg)
Читаємо онлайн В лікарні - Пастернак Борис
Немов розглядали вітрину,
Заповнюючи тротуар.
Носилки вштовхнули в машину,
В кабіну пірнув санітар.
І мимо сум'яття нічного,
Панелів, під'їздів з людьми
Летіла швидка допомога
Вогнями в пітьму із пітьми.
Міліція, вулиці, лиця
Освітлені враз фонарем.
Похитувалась фельдшериця
Із шклянкою з нашатирем.
А потім рядками в приймальні
Плямили опитний листок.
Йшов дощ, і знадвору печально
Водою шумів жолобок.
Поклали його біля входу,
Бо в корпусі місць не було.
Відгонило випаром йоду,
Обвіював протяг чоло.
Вікно обіймало квадратом
Шмат неба і частку садка.
Підлога, халати, палати —
Цікавило все новака.
Та раптом у погляді няні,
Яка нахилилась над ним,
Побачив, що, певне, з лікарні
Йому вже не вийти живим.
І, стишений, з вдячністю стежив
За світом потойбіч вікна,
Де, ніби від іскри пожежі,
Світилась червона стіна,
А місто шуміло, як море,
Вогнями хитало пітьму.
І в сяєві клен ізнадвору
Прощально вклонявся йому.
І хворий подумав : "О, творче.
Який досконалий твій світ,
І місто, і смерть серед ночі,
І стіни, і клена привіт.
Прийнявши снотворного дозу,
Оплакую всіх і себе,
І, певне, коли б не ці сльози,
Побачити б міг я тебе,
Так солодко в світлім безволлі
У ліжку під світлом м'яким
Збагнути себе й свою долю
Безцінним дарунком твоїм.
З життєвим прощаюся виром,
Відчувши долонь твоїх жар.
Ти держиш мене, ніби виріб,
Й ховаєш, як перстень, в футляр".
1956
Заповнюючи тротуар.
Носилки вштовхнули в машину,
В кабіну пірнув санітар.
І мимо сум'яття нічного,
Панелів, під'їздів з людьми
Летіла швидка допомога
Вогнями в пітьму із пітьми.
Міліція, вулиці, лиця
Освітлені враз фонарем.
Похитувалась фельдшериця
Із шклянкою з нашатирем.
А потім рядками в приймальні
Плямили опитний листок.
Йшов дощ, і знадвору печально
Водою шумів жолобок.
Поклали його біля входу,
Бо в корпусі місць не було.
Відгонило випаром йоду,
Обвіював протяг чоло.
Вікно обіймало квадратом
Шмат неба і частку садка.
Підлога, халати, палати —
Цікавило все новака.
Та раптом у погляді няні,
Яка нахилилась над ним,
Побачив, що, певне, з лікарні
Йому вже не вийти живим.
І, стишений, з вдячністю стежив
За світом потойбіч вікна,
Де, ніби від іскри пожежі,
Світилась червона стіна,
А місто шуміло, як море,
Вогнями хитало пітьму.
І в сяєві клен ізнадвору
Прощально вклонявся йому.
І хворий подумав : "О, творче.
Який досконалий твій світ,
І місто, і смерть серед ночі,
І стіни, і клена привіт.
Прийнявши снотворного дозу,
Оплакую всіх і себе,
І, певне, коли б не ці сльози,
Побачити б міг я тебе,
Так солодко в світлім безволлі
У ліжку під світлом м'яким
Збагнути себе й свою долю
Безцінним дарунком твоїм.
З життєвим прощаюся виром,
Відчувши долонь твоїх жар.
Ти держиш мене, ніби виріб,
Й ховаєш, як перстень, в футляр".
1956
Відгуки про книгу В лікарні - Пастернак Борис (0)