Нові коментарі
![](/templates/knigiread/dleimages/noavatar.png)
3 липня 2024 02:48
Щиро вам дякую за увагу до моєї казки з книги казок ''Богданія''. На кожному з двох сайтів, з якого ви могли передрукувати цю казку, у змісті
З Божою правдою - Народні
Війна у хаті - Дзюбенко-Мейс Наталія
![Війна у хаті - Дзюбенко-Мейс Наталія - Безкоштовні електронні книги на українській мові: читай онлайн та скачуй](/uploads/posts/books/3/6/3/3/vijna-u-hati.jpg)
Аннотація до бестселера - Війна у хаті - Дзюбенко-Мейс Наталія
Всі твори автора ⟹ Дзюбенко-Мейс Наталія
Всі твори автора ⟹ Дзюбенко-Мейс Наталія
Читаємо онлайн Війна у хаті - Дзюбенко-Мейс Наталія
А то таке… Всі захисні шари
Ховає пам’ять тільки до пори,
Вони зникають разом із дитинством,
Злітають із дерев пожухлим листям,
Миттєвості, заховані на дні,
Проявляться на тканім полотні,
Вдивляєшся в невиразні гримаси
Своїх страхів із підземелля часу,
Котрі не відділяє навіть скло:
Нічого ж не минуло, не пройшло.
Бо чутно як крізь сон матуся плаче,
Тремтить десь у кутку душа дитяча,
Ховається від наступу примар,
Як мати в ніч вигукує: Пожар!
В сільській оселі тиша кам’яна,
До неї знов вернулася війна…
Палають там будівлі і мости,
Хитаються могили і хрести,
І знов вона під бомбами біжить,
І знов життя – лише тоненька нить,
Блукає світом юна полонянка,
Чекає порятунку… чи світанку…
Вдихає тато тютюновий дим,
Таким нещасним, видиться, старим…
В печі вогонь пташиною сокоче,
Згоряють там мої літа діточі..
Не батьківська, і не моя вина,
Що хату не покинула війна.
Немов вовчиця завиває ніч,
"Забудеться…" – течуть сльозини свіч,
А мамине розірване намисто
Все котиться по сходинках дитинства…
…І я не знаю, як, коли, допоки
Ця темна ніч протягнеться жорстока..
Дитинства не крадіте у дітей!
Молю я небо, Господа, людей,
Із душ відкиньте темну пелену,
З своєї хати проженіть війну!
Бо всі казки згасають у дитині
Як стогне мати сільській хатині.
Наталя Дзюбенко-Мейс
Ховає пам’ять тільки до пори,
Вони зникають разом із дитинством,
Злітають із дерев пожухлим листям,
Миттєвості, заховані на дні,
Проявляться на тканім полотні,
Вдивляєшся в невиразні гримаси
Своїх страхів із підземелля часу,
Котрі не відділяє навіть скло:
Нічого ж не минуло, не пройшло.
Бо чутно як крізь сон матуся плаче,
Тремтить десь у кутку душа дитяча,
Ховається від наступу примар,
Як мати в ніч вигукує: Пожар!
В сільській оселі тиша кам’яна,
До неї знов вернулася війна…
Палають там будівлі і мости,
Хитаються могили і хрести,
І знов вона під бомбами біжить,
І знов життя – лише тоненька нить,
Блукає світом юна полонянка,
Чекає порятунку… чи світанку…
Вдихає тато тютюновий дим,
Таким нещасним, видиться, старим…
В печі вогонь пташиною сокоче,
Згоряють там мої літа діточі..
Не батьківська, і не моя вина,
Що хату не покинула війна.
Немов вовчиця завиває ніч,
"Забудеться…" – течуть сльозини свіч,
А мамине розірване намисто
Все котиться по сходинках дитинства…
…І я не знаю, як, коли, допоки
Ця темна ніч протягнеться жорстока..
Дитинства не крадіте у дітей!
Молю я небо, Господа, людей,
Із душ відкиньте темну пелену,
З своєї хати проженіть війну!
Бо всі казки згасають у дитині
Як стогне мати сільській хатині.
Наталя Дзюбенко-Мейс
Відгуки про книгу Війна у хаті - Дзюбенко-Мейс Наталія (0)