Нові коментарі
![](/templates/knigiread/dleimages/noavatar.png)
3 липня 2024 02:48
Щиро вам дякую за увагу до моєї казки з книги казок ''Богданія''. На кожному з двох сайтів, з якого ви могли передрукувати цю казку, у змісті
З Божою правдою - Народні
Перегляд - Дзюбенко-Мейс Наталія
![Перегляд - Дзюбенко-Мейс Наталія - Безкоштовні електронні книги на українській мові: читай онлайн та скачуй](/uploads/posts/books/3/1/0/4/peregljad.jpg)
Читаємо онлайн Перегляд - Дзюбенко-Мейс Наталія
А далі плівка стерлася. Обрив…
Тепер одне залишилось – чекати…
Граційно вигне шию об’єктив,
І вип’є кольори змія оката.
У цьому фільмі все не насправжки,
І навіть схожість зовсім не портретна.
Не так було! Інакше! Навпаки!
Не ті актори. Не такі акценти.
Прислали запис. Що воно таке?
Я вже й забула, де була та зйомка.
Якесь дівча, лякливе, боязке,
Зненацька виринає із потоку.
Конспекти, книги, поспіша кудись,
Замріяне і трішечки кирпате.
Я їй кричу: дитино, не дивись!
Тобі цього іще не треба знати!
Іди собі. Яка ще там біда?
Своя пора у стрічі і прощання.
Не час спливає — хлюпотить вода.
Звичайний дощик. Львівські калабані…
Й не тре" питати, що у далині?
Тобі іще журитися зарано.
Повір собі... Не так. Повір мені —
Печальній жінці з потойбіч екрану.
А стрічка знову далі попливла.
Із тим дівчам мені все зрозуміло:
Вона літає, я б так не змогла,
Та, мабуть, би уже і не зуміла…
І знов обрив. Пливе, пливе вода…
Ще всі каміння стиснуті у пращу.
Одно скажу: під ноги поглядай.
...А зрештою: не так було і страшно…
Наталя Дзюбенко-Мейс
Тепер одне залишилось – чекати…
Граційно вигне шию об’єктив,
І вип’є кольори змія оката.
У цьому фільмі все не насправжки,
І навіть схожість зовсім не портретна.
Не так було! Інакше! Навпаки!
Не ті актори. Не такі акценти.
Прислали запис. Що воно таке?
Я вже й забула, де була та зйомка.
Якесь дівча, лякливе, боязке,
Зненацька виринає із потоку.
Конспекти, книги, поспіша кудись,
Замріяне і трішечки кирпате.
Я їй кричу: дитино, не дивись!
Тобі цього іще не треба знати!
Іди собі. Яка ще там біда?
Своя пора у стрічі і прощання.
Не час спливає — хлюпотить вода.
Звичайний дощик. Львівські калабані…
Й не тре" питати, що у далині?
Тобі іще журитися зарано.
Повір собі... Не так. Повір мені —
Печальній жінці з потойбіч екрану.
А стрічка знову далі попливла.
Із тим дівчам мені все зрозуміло:
Вона літає, я б так не змогла,
Та, мабуть, би уже і не зуміла…
І знов обрив. Пливе, пливе вода…
Ще всі каміння стиснуті у пращу.
Одно скажу: під ноги поглядай.
...А зрештою: не так було і страшно…
Наталя Дзюбенко-Мейс
Відгуки про книгу Перегляд - Дзюбенко-Мейс Наталія (0)